Jeg har tenkt litt på alle de korte møtene med mennesker en ikke kjenner, men som tilfeldigvis er på samme sted som en selv et øyeblikk.
I går for eksempel. Jeg var ute og gikk i finværet, og kom
forbi en trikkeholdeplass. Der sto en bil med motoren i gang, og en mann satt
bak rattet og ventet. Trikken kom akkurat da, og mannen spratt ut av bilen og
gikk en kvinne i møte. De hilste hverandre hjertelig. Jeg vet ingenting om dem,
om hvilket forhold de hadde til hverandre. Om de var venner, søsken eller
kjærester. Men jeg vet at da de kjørte der i fra, hadde mannen et stort smil om
munnen. Det var et smil, som med all tydelighet viste at han satte pris på å
møte henne. Og – det var et smil som smittet, og fikk meg også til å smile.
Paret i bilen hadde, uten å vite om det, delt litt glede.
Sånne møter, i forbifarten, kommer i mange valører, med både
pluss- og minusfortegn. De er ute av tankene mine nesten umiddelbart. Men noen
øyeblikk fester seg mer, og er med å gi dagen en dytt i riktig retning.
![]() |
Ikke noe å si på været :-) |
Ja, det er noen møter som påvirker en mer enn andre. Nydelig bilde!
SvarSlettJeg tar visst stadig bilder av kveldshimmelen. Blir ikke mett av å se på den :-)
SlettTänk så mycket ett leende kan betyda och så positivt påverkad man blir av det.
SvarSlettHa en fin kväll
Kram Susanne
Helt sant :-)Ha en fin kveld du også!
SlettJa, det er tankevækkende, hvordan vi alle påvirker hinanden. Sikke en dejlig historie - tak :-)
SvarSlettTakk skal du ha :-)
Slett